Paljud oma sohva seest välja ei näegi
See sohva on väga mõnus – Walsberg võrdleb, et nagu imemaitsev supermega-hamburger, mida süües järgneb raske täiskõhutunne, motivatsioonipuudus ja uimasus. Tähelepanelikud inimesed ütleksid selle peale: «Oh, miski on imelik, ma ei tunne end üldse energiast pakatavat ja keha on raske.» Mugavad inimesed ütlevad: «Mõnus, sõin kõhu jõhkralt täis, nüüd lasen tunnikese leiba luusse.»
Walsberg tõdeb, et nii võibki suurem osa elust olla üks mugav leiba luusse laskmine. Paljud inimesed on vajunud nii sügavale oma sohva sisse, et ei näe sealt enam välja ning nii ongi nende elu üks magamise, söömise, seedimise, töötamise, šoppamise ja telekavaatamise lõputu jada ning oma kogemusest tean, et need päevad on hirmuäratavalt ühenäolised. Nõnda võib mööduda kümme aastat nagu halvas muinasjutus, kuni avastatakse ühel päeval, et ollakse kogu selle aja sohva lummuses oldud. Juba kuid või aastaid pole tehtud midagi, mis hinge tõeliselt helisema paneks.
Ära ela iga päeva ühtemoodi
«Kas oled kohanud vanu koolivendi või õdesid viis, kümme või kakskümmend aastat pärast kooli lõpetamist ja sulle tundub, et nad pole palju muutunud?» soovitab Wasberg mõelda ja lisab, et on erandeid, aga üldiselt paistab, et nad teevad umbes sama tööd, neil on samad sõbrad, nad räägivad samu jutte ja nad elavad seda sama päeva juba aastaid nagu kurikuulsas filmis «Groundhog Day».