![Janika Läänemets.](http://f7.pmo.ee/28SyWjn1F1651l9XoezOKyUNO5s=/1442x0/filters:focal(1473x518:2411x1505):format(webp)/nginx/o/2024/06/10/16137350t1h5970.jpg)
Ilmunud on Janika Läänemetsa luulekogu «Linnupetja», milles põimuvad lapsepõlvemälestused ja rahvapärimus, kosmiline ja ajakajaline.
Ilmunud on Janika Läänemetsa luulekogu «Linnupetja», milles põimuvad lapsepõlvemälestused ja rahvapärimus, kosmiline ja ajakajaline.
Täpses ja kujundirikkas keeles visandatakse ühtaegu teravaid ja tundlikke pilte vaikse ja valju, hääbuva ja vohava, lootusrikka ja lootusetu piirimailt. See on lüüriline ja looduslähedane luule, täis nii keelemõnu kui ka peaaegu aistitavaid lõhnu, maitseid ja värve.
Janika Läänemets on avaldanud luulet ja kirjanduskriitikat mitmes väljaandes. Tema esikkogu «Vihma ja kurbuse maja» ilmus 2022. aastal Värske Raamatu sarjas ja oli nomineeritud Betti Alveri debüüdipreemiale.
***
istuda suveõhtul saunatrepil
kuulata vihmakassi kräunumist
ja unustada
aeglaselt kassitappudesse põimuva aja
putukasumin
istuda ja olla
oodata esimest vihmasabinat eterniitkatusel
räästa tasast tilkumist
igavikku
*
pärastlõuna piirjooned
teravnevad talumatult eredaks
lõikavad sõrme ja suunurkadesse
hüppan riietega vette
peidan end penikeelte
ja vesiroosivarte hämarasse tihnikusse
joon jahedat mudakarva valgust
vajun aeglaselt ööle vastu
taskud, kõht täis nähtamatuid kive
võõrastest unenägudest murtud kilde
punguvat, paisuvat pimedust
kaon silmitute kalade
musta pöörisena keerlevasse parve
värvid, vormid hajuvad
libisen hääletult läbi augu mälus
naasen une ürgmerre
*
päike tõuseb vaid siis
kui ma silmad sulgen
tunnen näol ta kuuma tuult
nagu sinu hingeõhku
kui jutustad mulle
kiiskavvalgest lumest
või kahvatulilladest õhtutest
lehekuu lõpus
vastutasuks räägin sulle
rändavatest tähtedest
ja händkaku huigetest
soojadel jaanikuuöödel
kuni teine jääb magama
et ehk unes selgust saada
kumb ma olen
kas päevatooja
või kehastunud pimedus