![Kirjanik Epp Petrone tütrega.](http://f7.pmo.ee/mVJ26DqocRXcFR9-vTbQbVT3IPw=/1442x0/filters:focal(1874x655:3256x1731):format(webp)/nginx/o/2024/08/10/16280783t1h66a5.jpg)
Mõnikord algab lugu mõnest kentsakast rütmist, sõnamängust. «Roosi moos» sündis just nii, et ma kord palju aastaid tagasi hõikasin mänguhoos lapsele: ««Kuulutus, kuulutus!» kuulutas kass.»
Mõnikord algab lugu mõnest kentsakast rütmist, sõnamängust. «Roosi moos» sündis just nii, et ma kord palju aastaid tagasi hõikasin mänguhoos lapsele: ««Kuulutus, kuulutus!» kuulutas kass.»
Selles oli midagi nii kaasahaaravat ja külgekleepuvat... Laulumeistrid kutsuvat selliseid asju «sõnaussideks». Mu laps kordas seda järele ja küsis, mis edasi, mida ta kuulutas. Nii kuidagi hakkasingi looma lugu, kus oleks palju sõnamängu. Lugu sai valmis ja kirja ja jäi aastateks seisma, aga mu tütar vahel ikka painas mind, et kas on juba olemas see raamat, kus ««Kuulutus, kuulutus!» kuulutas kass...» ja «Mida tangot, roos tahab mangot».
Ja nii tegimegi selle teoks. See pole luuletus, aga see on sõnarütmi täis tempokas tekst, kus jutumullidesse pandult toimub lugu: roos, kes soovib maitsta moosi ja moosib seepärast aias liikuvaid tegelasi: kiili, siili, sirtsu, kärbest, kassi ja konna.
Aitäh Marko Pikkatile piltide eest! Ja mu tütrele aitäh, et ta ealeski ei unustanud ja ikka küsis, et kas «Kuulutus, kuulutus...» on juba raamatuks saamas.